TOLKĪNS
Somma, Francija, 1. pasaules karš
Ser? Kurp jūs iesiet?
Tālāk pa tranšeju, jāatrod draugs.
Ja neatgriezīšos, zini, kurp sūtīt mantas.
Pagaidiet...
Ser, pagaidiet!
Tolkīn, ser!
Nedariet to. Jums jāatpūšas.
Nē, man viss ir labi.
Ej atpakaļ uz barakām, gaidi mani tur.
Jums tiešām jāguļ.
Ārsts teica, drudzis var pastiprināties. Nevajadzētu...
Hodžis, paliec te. Tā ir pavēle.
Aizsedziet seju! Necelieties!
Tas ūdens bija auksts.
Jūs nedrīkstat saldēties, ser.
Līdz frontes līnijai ir tālu.
Diez vai naktī mūs gaida kas labs.
Sērholas ūdens dzirnavas, Anglija
Cīnieties! - Viņu ir pārāk daudz!
Mums vajag papildspēkus.
Paņemiet karogu!
Jā, dabūju karogu!
Apturiet viņu! Viņš bēg prom!
Kur ir Tolkīns?
Kur viņš ir? - Tolkīn!
Lūdzu spēcīgu mūli, kas varētu sanest kastes, un - skat,
manas lūgšanas ir uzklausītas.
Kurp mēs dodamies?
Uz Birmingemu. Ej uz istabu un sakravājies.
Ko? Kāpēc? - Tāpēc, ka es tā teicu.
Tēvs Frānsiss atradis mums mitekli.
Viņš bijis ļoti augstsirdīgs.
Atrodi kasti un saliec mantas.
Es negribu braukt uz Birmingemu.
Paklausieties abi.
Mums...
Panāc, Hilarij.
Puikas, mums priekšā grūti laiki,
un mums paveicies, ka baznīca mūs atbalstīs.
Tā kā jūsu tēva vairs nav...
Ronald.
Ronald!
"Ubi bene ibi patria." Atceries to, mīļais?
Tur, kur jūties labi, tās ir tavas mājas.
Mēs atradīsim mājas, sirsniņ, atradīsim.
Ieslēdz šo visu savā sirdī.
Ieslēdz cieši, un tas tur paliks mūžam. Es apsolu.
Puiši, paklausieties.
Vai jūs zināt, kas ir mazrocīgi apstākļi?
Vai mums ir tādi?
Kad es biju maza meitene, tā sākās visi romāni.
Krietnu un drosmīgu ļaužu ģimene
pēkšņi nonāk mazrocīgos apstākļos.
Kā viņi izglābjas?
Atrodot apbrīnojumus dārgumus.
Vai arī labi apprecoties.
Es nevienu neprecēšu.
Nu tad būs jāatrod dārgumi.
Māt, cilvēki neatrod dārgumus. Vismaz īstenībā ne.
Tevi nav iespējams apmuļķot, Džon Ronald.
Teikšu tā: dārgumi...
ir ļoti dažādi.
Un pie tā arī paliec.
Sāksim, Ronald.
No pūķa svara sāka drebēt zeme,
kad viņš līda uz ūdens pusi,
un viņam pa priekšu vējoja indes mākonis,
kad viņš sprauslāja un rēca!
Bet Sigurds nogaidīja, kad pūķis būs pārrāpies pāri bedrei,
un tad viņš iedūra zobenu zem viņa kreisā pleca,
tieši viņa sirdī.
Pūķis sita ar asti, un akmeņi pāršķēlās
un koki lūza ap viņu.
Un mirstot viņš teica:
"Lai kas tu būtu, kas mani nogalināji,
šis zelts nesīs postu tev un visiem, kuriem tas piederēs."
Sigurds teica:
"Es to neaiztiktu,
pat ja, to liekot lietā, es kļūtu nemirstīgs.
Bet visi cilvēki ir mirstīgi,
un neviens drosmīgs cilvēks neļauj bailēm no nāves atturēt no mērķa."
Zini, cik tu izklausies smieklīgs?
Tiešām? Latīniski izklausos vēl smieklīgāk.
Zini, ko tas nozīmē? "Sīka kārpiņa".
Nē.
Nu tu izklausies pēc piedzēruša pāva, dulburi.
Sveika, māt. Dabūji man markas?
Sveika, māt.
Kur tu tās noliki?
Ser?
Man jādodas tālāk.
Gāze! Ser, gāze.
Degu nepacietībā iepazīties ar puikām.
Puiši, man bija taisnība.
Viņa ir milzīgs zvērs ar zvīņām klātām ķetnām
un varenākajiem ilkņiem, kādus esmu redzējis.
Viņa košļā, kā man šķita,
kāda maza zēna augšstilbu.
Taču tur ir kūka.
Karaļa Edvarda? Tā ir ļoti laba skola.
Viņi ir ļoti gudri puiši, Folkneres kundze.
Ļoti cītīgi.
Ierodoties no Āfrikas, māte pati viņus skoloja,
un viņi tagad pārvalda daudzas valodas.
Jā, bet es domāju - sociālā ziņā.
Jūs, puiši, būsiet kopā ar Birmingemas sabiedrības krējumu.
Noteikti ļoti atšķirsies no Āfrikas.
Viņi Anglijā nodzīvojuši
daudz ilgāku laiku, nekā sabija Blumfonteinā.
Vai ne, puiši?
Jā, mēs reti nēsājam līdzi šķēpus.
Grūti viņiem atrast aizbildņus?
Viņi bijuši pāris pagaidu mājās.
Viņiem vajadzīga stabilas un smalkas vides
civilizētā ietekme.
Jums tāda ir, Folkneres kundze.
Ja man ir kāds trūkums,
tad tas ir pārlieku lielais dāsnums pret maniem iemītniekiem.
Pārāk lielā pieķeršanās.
Edīte, vēl viena bārene, man ir kā pašas bērns.
Piecelieties, jauniņais.
Tol-kain.
Pareizi ir "-kīns", ser.
Ko? - To izrunā "Tolkīns", ser.
Nevis Tolkains. Atvainojos.
Apsēdieties.
Tā kā šorīt mēs tik jūtīgi uztveram izrunas nianses,
jūs varētu būt tik labi un izņemt Čosera dzeju.
Tol-kīna kungs varētu mēģināt, cik nu spēj, sekot.
Makintoš. Sāciet.
Žēlīgā debess. Gudson-Tomas.
Vaizmen.
Tol-kīna kungs.
Piespēlējiet Tolkīnam. Izretinieties!
Muļķis!
Nerunā. Nesaki ne vārdu.
Ja viņš man kaut ko jautās?
Nejautās.
Tu viņu neinteresē.
Ienāciet.
Domājat, man nav nekā labāka, ko darīt,
kā būt jūsu ķildu šķīrējtiesnesim?
Nē, ser. Nedomājam.
Skolēnu sadraudzība ir mācību stūrakmens.
Vai tā mēs nesakām Karaļa Edvarda koledžā?
Direktora kungs, mēs ar Gilsonu tikai spēlējām regbiju.
Piekrītu, nedaudz agresīvi, bet...
Vīriem ir jābūt biedriskiem, lai no kurienes nākuši.
No augstākās klases
līdz zemākajai.
Tu un... - Tolkīns.
...to parādīsiet visai skolai.
Līdz semestra beigām jūs visu darīsiet kopā.
Bet, ser... - Visu.
Jā, ser.
Viņš mūs padarīja vienu par otra vasali. - Vai tas nav par traku?
Tas ir neiespējami. Domāts, lai mani pazemotu.
Vai tas nepazemo arī mani? - Tu neesi svarīgs.
Kāpēc tu tā saki? - Tāpēc, ka tā ir.
Nē, paklau. Es varbūt nenāku no cienījamas ģimenes...
Ne jau tas, idiot. Tu neesi svarīgs direktoram.
Un tu esi? - Jā.
Tāpēc, ka tu esi īpašs.
Tāpēc, ka esmu viņa dēls.
Lūdzu, nepārtrauc, Edīt.
Kristofer, mīļais. - Gilson.
Kristofer, sēdi rāmi.
Gilson, neāksties. - Kristofer. Apsēdies.
Beidz! - Kris, apsēdies.
Esam bibliotēkā. Kristofer, apsēdies.
Kas ir?
Mēs dzersim tēju.
Nu un? - Nu...
Man šķita: tā kā mums viss jādara kopā...
Es palikšu tur, kur esmu, paldies.
Kā gribi.
Viņš negribēja nākt.
Lūk, ko Roberts vēlējās teikt,
nedaudz draugu iedrošināts:
viņš atzīst, ka šis sods ir viņa vaina,
nevis tavējā,
un viņš gribētu to vērst par labu, uzaicinot tevi uz tēju.
Tev būtu jājūtas glaimotam.
Tava gudrība izsita viņu no līdzsvara.
Tevi arī izsistu, ja tev būtu tāds tēvs kā Gilsons.
Viņa atzīmēm atliek būt zemākām nekā kaut vienam zēnam...
Tas nav attaisnojums, bet...
Nu nāc.
Tas ir daudz jautrāk nekā sēdēt pie kaudzes vecu grāmatu.
Man patīk grāmatas.
Mums arī.
Džefrijs Beičs Smits.
Džons Ronalds Rūels Tolkīns.
Kungi. Man ir doma. - Tolkīn.
Iedomājieties: jūs ejat iekšā Barrows Stores
un ieraugāt mani sargājam durvis ar lielu nūju...
Kas tev padomā?
Un es saku: "Nevajag tur ēst kūkas. Esmu to darījis.
Tik daudz, ka man kļuva nelabi..."
Tā izpaužas vecāku autoritāte.
"Esmu to darījis. Nolēmu, ka tas ir slikti.
Nu mēģināšu neļaut to vairs darīt jums."
Un ar "kūkām" šajā gadījumā domāts... - Viss.
Viss, kas ir labs. - Skaidrs.
Tolkīn, tas ir Barrows veikals.
Mūsu karaļvalsts un labākā tēja pilsētā.
Vēl vienu kanniņu tējas? - Jā, paldies.
Un kas jums ir lētāks par šiliņu?
Bet ne grauzdiņš.
Bātas maizītes maksā četrus pensus. - Labi. Lūdzu, vienu.
Un trīs dakšiņas. - Četras.
Un kas ir ar to nūju? - Nūju?
Mans tēvs ir lielisks piemērs.
Viņš ir mūzikas pazinējs. Viņš to mīl.
Viņš lielāko daļu jaunības pavadīja,
apgūstot un komponējot mūziku.
Ir iespiesti vairāki Kristofera skaņdarbi.
Ne jau vairāki. Viens.
Padod man cukuru.
Taču, kad būtu jāizvēlas komponista dzīve...
Nē. "Muzikālie sapņi ir fantāzijas.
Tu darīsi tā kā es. Liksi tos pie malas."
Un kāda loma te ir nūjai?
Nūja bija metafora. Aizmirsti.
Mana māte ir tieši tāda pati.
Viņa ciena dzeju. Viņa to mīl.
Viņa atsakās to saredzēt kā iespējamu karjeru.
Viņa mani redz kā juristu vai grāmatvedi.
Vai viņai rokās ir nūja?
Es iziešu ārā pēc nūjas. Ko teiksi?
Paldies.
Tavi vecāki vismaz to apspriež.
Ja es ieminētos par glezniecību, no manis atteiktos.
Nē. Man nocirstu galvu. - Lūk! Tā ir nūja.
Es pat neēdu to smalkmaizīti, ko viņi pasūtīja.
Kāpēc ne?
Es nezināju, vai man pietiks naudas.
Bet šis ir salds.
Kā ir ar tevi?
Kādā ziņā?
Tu noteikti kaut ko vēlies.
Tikt no šejienes prom. Būt brīva.
Es dotos uz tādu vietu, kur es nejustos kā nabaga bārene
un kur visi būtu ģērbušies kā karaļi un karalienes.
Es tur nebūtu tāpēc, lai spēlētu klavieres.
Vai lai nestu Folkneres kundzes somiņu.
Es būtu ļoti gaidīta un novērtēta.
Laipni uzņemta.
Ej atpakaļ uz barakām, Hodžis.
Leitnants Džefrijs Smits ir mans draugs.
Viņa māte...
Viņa māte atrakstīja man. Viņai...
Viņai nedēļām nav no viņa ne vēsts.
Un viņš nav atbildējis uz manām vēstulēm.
Esmu nobažījies, ka viņš varētu būt...
Man jānoskaidro, vai ar viņu viss kārtībā.
Tam tiešām nav nekāda sakara ar tevi.
Viņam jābūt ļoti labam draugam, tā ir, ser?
Viņš ir vislabākais.
Viņš manis dēļ darītu to pašu.
Nu, ja mēs esam pusceļā,
atgriešanās neprasīs ilgāku laiku nekā iešana uz priekšu.
Hodžis, lūdzu.
Būšu atklāts, ser: spriežot pēc jūsu izskata,
ja es neiešu līdzi,
jūs tik un tā neatradīsiet to leitnantu Džefriju Smitu.
Es lūkošu jums atrast kādas zāles.
Džefrij, vai mēģini ievilināt lamatās manu laidni, nelieti?
Kungi. Man ir doma.
Zināt, kā trūkst tajās leģendās, ko Tolkīns lasa?
Apgaismo mani, Robij. - Tajās nav nevienas sievietes.
Es nerunāju par bālām, trīcošām jaunavām, kas sēž torņos.
Es runāju par pilnīgām, karstasinīgām sievietēm.
Vai jūs varētu, lūdzu, apsēsties? - Par Dienvideiropas sievietēm.
Kurām uz galvas ir lielas vīna krūkas.
Robij, tu nespēj pasēdēt kluss?
Kā mūsu viesmīle, tur.
Dieva dēļ.
Robij, ja es tavu nebeidzamo pļāpu dēļ zaudēšu šo partiju...
Tu zaudēsi šo partiju manis dēļ.
Ko tu tagad lasi?
Es lasu par mirušo valstību.
Vai vismaz mēģinu. - Saproti, ko es domāju?
Zini, to pārvalda gigantiska sieviete.
Hēla, milzīga un nežēlīga dieviete.
Vai nav gana karstasinīgi?
Tā ir mūsu viesmīle.
Hēla?
Jā, viņa valda pār mirušo valstību. Helheimru.
Uz turieni tiek nosūtīti kareivji,
kuri miruši nepareizā nāvē.
Kāda ir nepareiza nāve? - Mierīga.
Slimība. Vecums. Jebkas, izņemot kaujaslauku.
Šī ideja ir man pa prātam.
Piedod, tev ir pa prātam nāve kaujaslaukā?
Ne jau burtiskā nozīmē.
Varu mirt, kā vien likteņa dievietes lēmušas,
tas nav manās rokās.
Taču manā varā ir lemt, kā es dzīvošu.
Drosmīgi vai bikli.
Helheimra! Tam būtu jābūt brīdinājumam. Izaicinājumam.
Jā. Bet vispirms iemācies to izrunāt.
Izaicini mani. Uzdod piedzīvojumu meklējumus.
Es parādīšu, kā izbēgt Helheimras. - Es tevi izaicinu
25 minūtes pasēdēt klusumā. - Aizveries, Džefrij.
Es nopietni.
Bildini viesmīli.
Kristofer. - Ko?
Lieliska doma.
Robij, neuzdrīksties ko tādu.
Tie ir īsti piedzīvojumu meklējumi, lai spītētu Helheimrai.
Helheimra!
Kundze. Mana ezera lēdija, manu sapņu tēls.
Vai parādīsiet man šo lielo godu,
dalīsieties ar mani nebeidzamajā nākotnē...
Mums vajadzētu izveidot klubu.
Ko? - Brālību.
Vai mēs jau neesam klubs? Tējas dzeršanas klubs?
Tējas dzeršanas klubs
izklausās pēc vietas, kurp varētu doties mana pamāte.
Tējas klubs.
Tik tāpēc, ka atkārtoji, tas neskan labāk.
Birmingemas puiši.
Izklausās pēc cirka priekšnesuma.
Barrows Stores puiši.
Barovieši.
Tējas klubs un baroviešu biedrība.
Manuprāt, daudz par garu.
TKBB.
Vai neizklausās pēc slimības?
Klau, man vienalga, kā to sauc.
Ja vien zvēram cits citam uzticību.
Tieši tā.
TKBB. Nolemts. Ko tagad darīsim?
Mainīsim pasauli.
Labi. Kaut kas vienkāršs.
Ar mākslu, gatavais ākst. Ar mākslas spēka palīdzību.
Brāļi, vai kļūsiet par biedriem,
lai mainītu pasauli?
Kļūsim. - Kļūsim.
Helheimra!
- Helheimra!
Helheimra!
"Nedomāju, ka mums
jāseko vilkiem,
jācīnās citam ar citu
kā lauvēniem, ko likteņa dievietes audzē plēsīgus..."
"...ieradās nornas,
lai noliktu jaunā karaļa likteni;
viņas teica - viņš būs visslavenākais cīnītājs
un tiks atzīts par labāko no visiem prinčiem.
Viņas ātri vija likteņa pavedienus,
izjauca Bralundas cietokšņus..."
Nāciet, lūdzu.
Man nav cepures.
Ko? - Man nav cepures.
Tas nekas.
Viņas visas vienalga izskatās smieklīgi.
Ko tas nozīmē?
Muļķības.
Tas ir par to, kā vecs vīrs vēro nelaimīgu vardi,
kura nevar labi piezemēties un kuru apēd suns.
Un to izgudroji tu? - Jā.
Veselu valodu?
Vārdu uzbūvi, leksiku, visu.
Mana nākamā valoda būs muzikāla.
"Cellar door". - "Cellar door"?
Tie ir muzikālākie vārdi angļu valodā.
"Cellar door". Kaut kas ir to plūdumā.
Mute noapaļo skaņas.
Cellar door.
Ja tos atkārto atkal un atkal, tie kļūst par kaut ko maģisku.
Cellar door.
Manuprāt, blēņas. - Ja tos saka tā.
Vārds nav skaists tikai tā skaņas dēļ.
Cellar door.
Tieši skaņas un nozīmes apvienojums,
"door" kopā ar "cellar",
ir vieta, kur var notikt kaut kas maģisks un noslēpumains.
Piedod, vai tu nupat apšaubīji visas manas valodas pamatu?
Tava valoda nav nekā vērta,
ja tu neatceries šo svarīgo faktu.
Ak tā? - Jā gan.
Paklausies.
Roka.
Tas varbūt ir skaists vārds... - Jā, tā ir.
Bet tas nozīmē daudz vairāk,
jo tas liek mums domāt vēl par ko.
Pieskārienu.
Lietas nav skaistas, pateicoties to skaņai.
Tās ir skaistas, pateicoties to nozīmei.
Pastāsti man stāstu. - Ko?
Stāstu par Seladoru.
Nē, es nevaru. - Kāpēc ne?
Kad man lūdz uzspēlēt klavieres...
Tas ir pilnīgi kas cits.
Pastāsti man stāstu.
Vienalga kādā valodā.
Neesi smieklīga. - Leģendu par Seladoru.
Nē, es neesmu cirka mērkaķis.
Tas sākas ar lepnas un pašpārliecinātas princeses ierašanos.
Jā, tev taisnība. - Viņa pieprasa izklaides.
Princesi Seladoru māc apnikums.
Viņai apnikušas kūkas, smalkmaizītes
un izsmalcinātais porcelāns. - Nē.
Viņa alkst pēc citas dzīves.
Tas nav cilvēka vārds. - Ko?
Tas ir kaut kas cits.
Seladora nav princeses vārds, nevar būt.
Seladora...
ir vieta.
Tā ir vieta. Senatnīga vieta.
To var sasniegt, veicot bīstamu kāpienu.
Tā karājas... nē...
Nē?
Tas nav kāpiens...
Door...
Ceļš, taka. Tā ir taka.
Tā ir taka cauri biezam, tumšam mežam.
Ak tā?
Un Seladoras centrā, kas īstenībā ir svētnīca,
paveras neparasts skats.
Vai lepna un pašpārliecināta princese?
Šo vietu godā visi, kuri to zina.
Tā ir svēta vieta, kuras centrā atrodas...
Kas?
Koki.
Koki?
Viens ir tik tumšs kā melnkoks, otrs ir balts kā kauls.
Abu sula satur nāvējošu indi.
Bet tie tūkstošiem gadu auguši kopā.
Tie balstās viens pret otru, it kā cīnītos vai...
Saknes,
abu koku zari, stiepdamies, vīdamies,
locīdamies cits gar citu,
galu galā ir kļuvuši par vienu mezglainu stumbru.
To indīgās sulas ir sajaukušās,
un ir radušās spēcīgas, dzīvinošas zāles.
Seladoras ūdens.
Ko tas spēj?
- Jā. Ko tas spēj?
Kurš to iedzer... - Jā.
Kurš nobauda Seladoras ūdeni,
iemanto spēcīgu redzi.
Spēcīgāku par acu redzi.
Tad var ieskatīties cilvēka sirds dziļākajās un tumšākajās daļās.
Tā ir vēl lielākas alkas raisoša un spēcīga maģija.
Maģija, kas stāv pāri jebkam, ko kāds kādreiz jutis.
Kāpēc tu tā izdarīji?
Mani bija piepildījis Seladoras gars.
Aiziet. Tava kārta.
Nē.
Kas ir ļaunākais, kas varētu notikt?
Vai tev nevajadzētu mācīties?
Ak jā. Paldies.
Viņi šķiet aizraujoši. - Jā.
Es nesaku, ka viss, ko katrs teiks,
būs pilnīgi apbrīnojams.
Būs labi. - Jā.
Ceru, ka esmu piemēroti apģērbusies.
Vēl tēju?
Par ko jūs parasti runājat?
Mēs runājam par visādām ļoti interesantām lietām.
Ļoti interesantām. - Interesantām un apburošām.
Tad, kad mēs nemēģinām mainīt pasauli.
Kad mēs nemēģinām mainīt pasauli,
visvairāk mēs koncentrējamies, Bratas jaunkundz, uz...
Sauciet mani par Edīti.
Uz stāšanos universitātē.
Jūs visi mēģināsiet tikt Oksfordā?
Mēs ar Tolkīnu - jā.
Pārējie divi tēmē uz Kembridžu.
Nodevīgie nelieši. - Vai jūs uztraucaties?
Robijs ne.
Es neticu eksāmeniem. Es rakstu to, ko domāju.
Un, ja viņi grib man ielikt atzīmi, tas ir viņu ziņā.
Kāda revolucionāra pieeja.
Nu paldies.
Es labprāt paklausītos, kā spēlējat klavieres, jaunkundz...
Edīt.
Viņa spēlē brīnišķīgi.
Jūs esat komponists, vai ne, Kristofer?
Jā.
Nē, viņa skaņdarbs ir iespiests. - Debešķīgi.
Kuri komponisti jums patīk?
Man patīk romantisma mūzika. - Man arī.
Bēthovens. Brāmss. Vāgners.
Es cienu Vāgneru. Nevarētu teikt, ka man viņš patīk.
Jūs "cienāt" viņu?
Jā. Kā emociju paudēju.
Operas... Tās ir...
Es dievinu Vāgnera "Reinas zeltu".
Kristoferam tās šķiet pārāk garas. - Nē, tā nav.
Neviens tevi nevaino.
Nav vajadzīgas sešas stundas, lai pavēstītu stāstu par burvju gredzenu.
Nē, Gilson, tu nezini, par ko tu runā.
Protams, operas var šķist garas un nogurdinošas,
bet mūzikai, kura man patīk, lai cik tā gara,
ir obligāti jābūt sirdij, reibuma sajūtai...
Klau, mums diemžēl jāiet. - Jau?
Jā, Folkneres kundze uztrauksies.
Bet vēl palika tik daudz tējas.
Nē, bet tuvojas eksāmeni, un man vismaz ir jāmācās.
Piedodiet. Uz redzi.
Bija patīkami ar jums iepazīties.
Visu labu. - Uz redzi, Edīt.
Es paņemšu mūsu mēteļus.
Vai tev kauns par mani?
Ko?
Cits izskaidrojums nenāk prātā.
Nesaprotu, par ko tu runā.
Tu zini, kā es vadu savas dienas, Džon.
Tu redzi. Es esmu kompanjone.
Cietumniece.
Man nav slepenas literatūras biedrības.
Nekādas izraušanās.
Es spēlēju klavieres Folkneres kundzei.
Briesmīgas, sentimentālas dziesmas uz klavierēm.
Es sēžu vakaros kopā ar viņu. Lasu, šuju kopā ar viņu.
Klausos viņā.
Mani aizrauj Vāgners.
Es gribu runāt par viņu. Apspriest, pārrunāt.
Bet tu...
Aizsegā!
Skrieniet, ser!
Ser, domāju, esam drošībā.
Viss labi.
Ser. Paliksim te, ser.
Paliksim te, ser.
Mīļā, vai tev nav nekā priecīgāka?
"Miglā tīti apveidi,
Sen neredzēti.
Bālas rokas un sejas, mierīgas acis,
Visus rotā vainags, Ko darinājušas mirušo rokas
Piemiņai, kas nekad nenomirs.
Viens no jums ir garš un piekāpīgs,
To viegli mīlēt un līdzās cīnīties.
Tik tās nāvīgās cīņas traips,
Tik tas un gadi šķir."
Tas ir šausmīgs. - Lielisks.
Neesi nelga. - Tas nav pabeigts.
Tas ir brīnišķīgs.
Grieķiska noskaņa. Biedru mīlestība.
Tas ir saviļņojošs. Tev būtu jābūt lepnam.
Labi. Kurš nākamais? Tolerss?
Nē, man nav nekā jauna.
Tiešām?
Nu, ja Tolkīns nodod brālību ar tukšu lapu,
es jums parādīšu kaut ko pilnīgi izvirtīgu.
Nebūs labi.
Debestiņ.
Diemžēl kopijas.
Man vajag dzīvus modeļus.
Protams, maz cerību tādus dabūt.
Pieņemu, ka tā nav tevis gleznota.
Mana tēva izlikšanās par aristokrātu?
Nav vajadzības piebilst, ka viņam nav šautenes,
smalkas mājas un spanielu.
Tu tiešām neesi neko uzrakstījis?
Pat Bratas jaunkundze tevi neiedvesmo?
Nemuļķojies, Vaizmen. Mums ar Edīti tik ir viens miteklis.
Viņas sirds ir brīva? Paldies, Tolkīn. Zināšu.
Tātad tu neesi uzrakstījis neko?
Es nespēju ieiet darba ritmā. Nevaru koncentrēties.
Zini, kam ir tādi simptomi?
Aizcietējumam?
Mīlestībai. Atbildētai vai tieši pretēji.
Jā. Paldies.
Cik brīnišķīgs ieskats cilvēka stāvoklī, Kris.
Žēl, ka tas neizpaužas tavā mūzikā.
Esmu pārsteigts, ka tu ceri, ka noticēsim
kaut vienam tavam vārdam, Tolkīn.
Ko tas nozīmē?
Tu mums nepateici par piemīlīgo Bratas jaunkundzi.
Kas to lai zina, ko vēl tu slēp.
Kristofer.
Sievu, trīs bērnus un rančo Argentīnā. Ja jau pajautāji.
Kaut man būtu tāda slepena dzīve kā Tolkīnam, ne, Džef?
Vai varam spēlēt?
Man šķita, tu teici, ka viņa nav mājās.
Jā, nebija.
Viņš...
Džefrij, dod ātri. Paldies.
Kur lai lieku šos?
Ātri.
Ser. - Direktor.
Kas tas?
Jūs teicāt, ka drīkstu uzaicināt draugus, ser.
Kamēr esat prom.
Tava tante jūtas labāk.
Es pārbraucu mājās.
Man jāstrādā. Sūti viņus mājās.
Es apsolīju puišiem, ka varēs palikt pa nakti.
Taču apstākļi ir mainījušies.
Nu viņi dosies mājās.
Helheimra.
Nemuļķojies.
Helheimra.
Ja ne tagad, tad kad?
Ser?
Es negribētu atsaukt viesmīlības piedāvājumu.
Manuprāt, džentlmeņi tā nedara.
Tavuprāt...
Piedod. Kas?
Džentlmeņi tā nedara, ser.
Tēvs, manuprāt, tas ir nepieklājīgi. Puiši nākuši mācīties.
Un spēlēt biljardu.
Jā, un spēlēt biljardu.
Mēs esam cītīgi pastrādājuši, ser. Un tie ir mani draugi.
Un es esmu viņiem apsolījis,
un, visu cieņu, es gribētu šo solījumu turēt.
Ļoti labi.
Gilson. Tu esi tāds varonis.
Puiši, beidziet. - Tāds varonis.
Helheimra.
Senvācu valodā ir kāds vārds, kuram nav īsti tulkojuma,
bet tas apzīmē dāvanu, ko ar bažām pasniedz pēc strīda.
Drachenfutter.
Burtiski: "pūķa barība".
Riharda Vāgnera tetraloģija "Nībelunga gredzens"
Tad tagad es esmu pūķis?
Šim Vāgnera operu ciklam ir četras daļas.
Tas sākas ar gredzenu,
burvju gredzenu, kas ļauj pārvaldīt pasauli
un ko izkalis rūķis-punduris.
Alberihs.
Esmu nedaudz papētījis ģermāņu mitoloģiju.
Bet, lai izmantotu gredzena varu, vispirms ir jāatsakās no mīlestības.
Manuprāt, ļoti saprātīgs darījums.
Tāpēc, ka tev ir auksta vikinga sirds.
Divas, lūdzu. Otrajā balkonā.
Pirmais un otrais balkons ir pilns. - Kā, lūdzu?
Pirmais un otrais balkons ir pilns. Man ļoti žēl.
Nav nevienas vietas?
Jā, to nozīmē pilns, ser.
Beletāžā ir brīvas vietas.
Beletāžā.
Bet tas būs pieci šiliņi.
Un mēs lūdzam apmeklētājus
ģērbties atbilstoši tām vietām, ser.
Ejam.
Edīt.
Nāc man līdzi.
Piedod. - Nekas.
Pazemojoši.
Skaitīt penijus. Apkaunojoši.
Es tā nedzīvošu.
Un tev arī nebūtu jādzīvo.
Tās ir tikai biļetes. Atnāksim nākamnedēļ. - Tā nav.
Runa ir par mīļoto cilvēku nezaudēšanu.
Rūpēm par viņiem.
Mana māte, viņa...
Viņa bija slima.
Es nezinu, kas viņai bija.
Bet varbūt, ja es būtu varējis samaksāt par ārstu...
tad...
Piedod. Nekas nesanāks.
Bet tā bija jauka doma.
Varat sākt.
Oksfordas pirmais iestājeksāmens.
Pulkstenis ir deviņi, jums ir trīs stundas.
Lai veicas.
Es varu kārtot vēlreiz.
Kārtot vēlreiz un nolikt.
Ar to nepietiek. Tev vajag stipendiju.
Esmu nobažījies, Ronald.
Gilsona jaunskungam noteikti nav vajadzīga stipendija.
Kas attiecas uz Džefriju Smitu...
Tam nav nekāda sakara ar maniem draugiem.
Mēs cits citu pamudinām, stimulējam.
Tā jūsu nama iemītniece. Bratas jaunkundze.
Nē, Edītei nav nekāda sakara ar manu izkrišanu eksāmenā.
Tevi redzēja izejam no viņas istabas. Naktī.
Mēs runājāmies. Mēs sarunājamies.
Tad tā ir taisnība. - Protams.
Tam nav... - Vakarā pirms eksāmena
tu viņu pavadīji uz koncertzāli.
Tam arī ar to nav nekāda sakara?
Viņa nav pat katoliete, Ronald.
Tava māte upurējās.
Viņa zināja, ka mirst,
un viņa tavu nākotni un izglītību uzticēja man.
Esmu apņēmies to godāt.
Tev pienācis laiks izvēlēties,
vai tu sekosi viņas paraugam.
Šķiet, es nesaprotu.
Man tev jālūdz pārtraukt attiecības ar Bratas jaunkundzi.
Tas ir smieklīgi. Netaisni.
Tik un tā. - Nē. Nē, es...
Es nevaru. Es to nedarīšu.
Esmu tavs likumiskais aizbildnis. - Jā, bet jūs nesaprotat.
Lieliski saprotu. - Nē. Tēvs.
Es viņu mīlu.
Es vēlētos...
Es vēlētos, Ronald, lai tu varētu baudīt to pašu greznību, ko citi puiši.
Es vēlētos. - Nē, jums skauž.
Jūs it nemaz to negribat. Jums skauž.
Jūs tā sakāt, bet nedomājat. Jūs esat priesteris.
Jūs neko nezināt par mīlestību. Kā gan?
Paklausies. - Jūs gribat, lai esmu viens.
Lai dzīvoju viens kā jūs, bez nekā.
Es tā nedzīvošu.
Ja pēc 21 gada vecuma tu domāsi tāpat,
tu, protams, drīkstēsi darīt, kā gribi.
Līdz tam laikam tev ir jāpilda pienākums.
Un tu to pildīsi, Ronald.
Lai Dievs man palīdz, pildīsi.
Es nedrīkstu atkal izkrist.
Tu zini, kas notiks, ja es netikšu Oksfordā.
Es varētu kļūt par priesteri, bet ne jau celibāts
mums abiem bija prātā.
Edīt?
Edīt, tikai līdz sasniegšu pilngadību.
Dieva dēļ, Ronald. Nedramatizē.
Tam nav nozīmes.
Nē, nesaki tā. Protams, ka ir.
Nesaprotu, kāpēc tu tā satraucies.
Viss tikai atgriežas savās vietās. Tāda ir realitāte.
Nē, es neatteikšos no mūsu nākotnes. Tāpēc es...
Es netaisos no tās atteikties.
Protams, ka atteiksies.
Ātrāk, nekā tu domā.
Un es arī. - Nē, tā nav.
Edīt, lūdzu. Paklau...
Es ļāvu sev ticēt,
ka tādiem kā mēs arī ir laimīgas beigas.
Bet nav. Nevar būt.
Bet tev būs laimīgas beigas.
Cerams, tev patiks Oksfordā.
Nē. Edīt.
Man vajag tavu palīdzību.
Man jāatpūšas, Sem. Tev jāatrod Džefrijs.
Ser, es jūs te neatstāšu. - Sem.
Es jūs te neatstāšu. - Sem. Tā ir pavēle.
Atrodi Džefriju un pasaki viņam, lai nezaudē cerību.
Pasaki viņam, ka TKBB, mēs...
Uzturi viņu pie dzīvības.
Paldies, Sem.
Vai tas ir pūķis? - Tas ir pūķis.
Dieva dēļ.
Es prātoju, vai esmu minējis...
Dekorācijas iedvesmojusi Trīsvienības koledžas arhitektūra.
Oksforda, Anglija
Bet par ko tā ir? - Nu...
Tad tu esi dzejnieks? - Nē, Džefrijs.
Jums, oksfordiešiem, jāizdomā izklaides mums.
Kur iesim tālāk? - Jā, pasaki.
Jā, kur mēs varētu... Piedod, atvaino.
Nu tā.
Nozagt autobusu? Tāds ir tavs plāns?
Gilson! Klusu! - Pasteidzieties!
Šķiet, tajā mačā Oksfordas vīri
spēlēja pret Kembridžas puišiem.
Beidz, tiesnesis bija akls.
Ar šo es paziņoju,
ka TKBB trešais Oksfordas koncils
ir patiesi atklāts.
Un es gribētu sveikt
jaunkundzes no bāra "Ērglis un bērns"
kā goda viešņas.
Kaut visas mūsu tikšanās notiktu pamestā omnibusā!
"Pamests" - tas ir pārspīlēti teikts.
Varbūt nedaudz.
Kas ir TKB?
TKBB.
Šķiet, es jums nepatīku, Kramplauža kungs.
Piedod, es tikai... - Atvainojos drauga vietā.
Viņš tvīkst pēc kādas. - Ko?
Viņš tvīkst pēc piemīlīgās Bratas jaunkundzes.
Nepievērs uzmanību. - Kas ir piemīlīgā Bratas jaunkundze?
Nekas. - Vai tiešām, Tolers?
Redzot, kā tu grūtsirdīgi klīsti pēdējos mēnešus.
Nav jauki runāt par citu dāmu, esot ar kādu kopā.
Tev pilnīga taisnība. Es atvainojos, Mairtla.
Mani sauc Berila.
Re? Sēž skaistas meitenes apskāvienos
un nespēj pat atcerēties viņas vārdu.
Piedodiet, ja manas grūtības traucē jūsu izklaidēm.
Tu pieņēmi lēmumu, Tolkīn. Neviens tevi nespieda.
Ko? - Edīte vai Oksforda.
Tu izvēlējies Oksfordu, un te tu esi!
Sēdi nolaupītā autobusā kopā ar trim skaistām meitenēm
un labākajiem draugiem. Izklaidējies taču!
Neviens mani nespieda? - Ak jā...
Priesteris. Tavs labdaris. - Kris, par tālu.
Nerunā par to, ko... - Paldies. Bija brīnišķīgi.
Atteicies no viņas. Vairāk gribēji Oksfordu.
Nē. Man nebija izvēles. - Tāpēc jākļūst nelaipnam?
Vai vēl kādam? Kas tev vainas?
Aizveries!
Dieva dēļ, Tolers.
Kris. Piedod, Kris.
Velns un elle, Tolers. - Tev viss labi?
Esi intelektuālis, bet iespaidīgs labais āķis.
Iesit man pretī. Lūdzu. - Nē.
Tūlīt pat iesit man pretī. Lūdzu, Kris. - Aizmirsti.
Aizmirsti. - Kris, lūdzu.
Viss kārtībā.
Nē, es rīkojos šausmīgi. Piedod.
Tev jāsaprot viena lieta, Tolkīn,
nabaga nesavaldīgais bāreni:
mēs esam tavi brāļi, it visā.
Jā, piekrītu.
Tieši tā.
Tā ir vairāk nekā draudzība.
Tā ir savienība.
Neuzveicama savienība.
Helheimra!
- Arvien vēl tu tā izrunā.
Viņš vienmēr izrunā nepareizi.
Labi, man jāiedzer. - Kur aizgāja meitenes?
Gulieties.
Pieturi durvis, Džordž.
Viņi izlaida tevi sveiku un veselu.
Viņi rīt runās ar rektoru.
Kā ar tevi?
Gilsons un Vaizmens, Kembridžas sivēni,
jau ir atlaisti.
Man tā nepaveicās.
Šķiet, rīt piebiedrošos tev rektora kabinetā.
Lasīs nāvējošu morāli. - Piedod, Džef.
Nē, tā nav tava vaina. - Ir.
Ja nebūtu manis, tu tagad būtu burvīgās Mērijas skavās.
Beidz. Kad centos izrādīt interesi,
viņa sāka runāt par savu sirdsāķīti.
Man gāja labi, līdz Vaizmens to sabojāja.
Edīte Bratas jaunkundze
Rektors patiešām uzrakstīja manai mātei.
Vai pēc tā man vēl ir izredzes kļūt par dzejnieku?
Viņa zaudēs prātu. Viss galā.
Džefrijs tik zaudēja savu nākotnes arodu. Kā tevi sodīja, Tolkīn?
Mani izslēdza.
Tu joko, Tolers?
Par to nedrīkst tevi izslēgt. Nieka izpriecas autobusā.
Autobuss bija mazākais iegansts.
Man nav gana labas sekmes.
Rektors uzskata, ka man nav dotību klasiskajās studijās
un tikai pārejoša interese par antīko grieķu literatūru.
Neapstiprinās man stipendiju.
Jā, bet tas nenozīmē, ka tev jāiet prom.
Nē, protams. Kāds es muļķis.
Jā, mamma atgriezīsies no Montekarlo,
palūgšu, lai izraksta vēl vienu čeku.
Ko tu grasies darīt?
Līdz semestra beigām man vēl būs stipendija.
Pēc tam man būs pašam jāfinansē studijas.
Tas, protams, nav iespējams, tāpēc laikam meklēšu darbu.
Ko tu darīsi?
Atgriezīšos Birmingemā un strādāšu maiznīcā.
Vai arī darināšu apavus tādiem bagātiem tukšpauriem kā jums,
kas atnāks un novicinās maku.
Man noderētu jauns Oksfordas kurpju pāris.
Bet, ja runā nopietni,
tev vienmēr bijušas labākas dotības nekā jebkuram no mums.
Un, būšu atklāts,
es tevi dažreiz par to ienīdu.
Bet no mums visiem
tevi būtu jāizslēdz pēdējo.
Rīt ir mūsu pēdējā spēle.
Skumsim pēc iespējas jūs sakaut.
Beidz.
Vaizmen, apturi viņu!
Lieliski, Tolkīn. - Paldies.
Laba spēle, puiši.
Skaists skrējiens. - Labi spēlēji, dilda.
Tava spēle nebija zemē metama.
Kāds bija rezultāts, Vaizmen?
Laba spēle, puiši.
Labdien, māt.
Labi spēlēji, Džefrij. - Paldies, ka atbraucāt.
Tad mēs vēlāk pavakariņosim? - Jā. Septiņos.
Un būs arī tavs tēvs.
Atvainojiet, Smitas kundze.
Vai drīkstu ar jums pārmīt pāris vārdu?
Nu?
Ir runa par Džefriju un to, kas tur bija ar rektoru.
Tas ir šausmīgs pārpratums.
Es labprātāk par to nerunātu.
Esmu vainīgs par visu, kas tovakar notika,
un varu jums galvot - esmu kārtīgi sodīts.
Lūdzu, nedariet Džefrijam visu vēl grūtāku.
Viņš ir viens no cītīgākajiem un laipnākajiem cilvēkiem.
Viņš tā cenšas, lai jūs varētu ar viņu lepoties.
Un viņam ir tādas dotības.
Zinu, man nepieklājas runāt...
Un tu biji vainīgs? - Jā, un mani izslēdza.
Tāpēc jums vairs nav jāuztraucas par manu ietekmi.
Un...
Par kādām dotībām tu runā?
Viņš ir dzejnieks.
Viņa sarakstītais tika publicēts koledžas žurnālā.
Viņš mani nogalinās, ka pateicu. Bet viņš ir prasmīgs.
Arlabvakaru.
Tolkīna kungs?
Tas jums. - Paldies.
Kāpiet nost no zāles!
Jūs zināt, cik ir pulkstenis?
Vecais muļķa ķēms!
Rait, tas ir jūsu students?
Nedomāju gan.
Vecais muļķa...
Nost no zāliena!
Sveiks, Earendil,
gaišākais no eņģeļiem, kas pie cilvēkiem sūtīts.
Ronald. Ronald, celies.
Celies. Tas esmu es. Mosties.
Jā, esmu pamodies. - Esi pamodinājis visu koledžu.
Viņi taču nevar mani izslēgt divreiz?
Saņemies. - Vai tad var?
Džef! Džef, apsēdies.
Iedzer. Brīnišķīgs viskijs.
Es negribu dzert. Saņemies, Džon.
Vai tu gribētu doties uz kāzām?
Ko?
Ļoti skaistām angļu... - Džon.
...vasaras kāzām. - Tu nesakarīgi runā.
Edīte. - Apsveicu.
Jā, viņa man atrakstīja. Viņa ir...
Viņa ir saderinājusies. Viņa precas.
Ak, Džon, tas gan ir bēdīgi.
Piedod. Esmu visai sabrucis.
Nē, tas nekas. - Piedod, Džef.
Būs labi.
Tas nekas.
Esmu ar tevi.
Paukotāji, salutēt!
Kā tu jūties?
Absolūti fantastiski.
Burvīgi.
Un šī bija tik brīnišķīga ideja. Paldies.
Mīlēt kādu,
kurš kaut kāda iemesla dēļ neatbild uz tavām jūtām,
ir sāpīgi.
Bet, ja ieklausās dzejniekos,
iespējams, šādā mīlestībā ir kas skaists.
Tā deg. Gaiši.
To nevar sabojāt īstenība vai pieradums.
Šodien tā ir tikpat skaidra un kvēla
kā tās pirmajā dienā.
Un tajā ir kaut kas skaists,
manuprāt.
Vismaz es turos pie šīs domas.
Vēl viens nesakarīgs vāvulis.
Kā jums patīk "Gotu valodas ābece"?
Jā. Nav slikta. Tīri labi uzrakstīts priekšvārds.
Nav pārāk daudz no pašas valodas.
Žēl. - Jā.
Vakarnakt iekšpagalmā... - Ak dievs. Jūs tur bijāt.
...es dzirdēju nepazīstamu valodu.
Protams, to dzirdēja arī lielākā daļa Oksfordšīras
līdz pat Čilternas kalniem.
Es biju ļoti piedzēris. - Nešaubos.
Tās bija pilnīgas muļķības.
Es to valodu izgudroju fejām.
Man šķita, ka varbūt tā ir somu valoda.
Jā. Es nozagu lielāko daļu.
Ne jau nozagāt. - Nē.
Valodas nevar nozagt.
Nu jā. - Ietekmējāties.
Atvainojiet, nesaklausīju jūsu vārdu. Es esmu...
Es esmu Tolkīns. Ronalds. Ekseteras koledža.
Atvainojiet.
Bērns parāda ar pirkstu, viņam iemāca vārdu.
Koks.
Vēlāk viņš iemācās atšķirt šo koku no visiem pārējiem.
Viņš iemācās tā nosaukumu.
Viņš spēlējas zem tā koka. Viņš dejo ap to.
Stāv zem tā zariem, lai patvertos no saules vai lietus.
Viņš skūpstās zem tā, viņš guļ zem tā,
viņš salaulājas zem tā.
Viņš soļo tam garām, iedams karā,
un klibo tam garām savā ceļā mājup.
Runā, ka tajā kokā bijis paslēpies kāds karalis.
Tā mizā var mājot gars.
Tā lapu forma
izgrebta uz tā saimnieku kapenēm un pieminekļiem.
No tā koka varbūt būvētas galeonas,
kas paglāba viņa senčus no iebrukuma.
Un to visu,
vispārīgo un konkrēto,
valstisko un personīgo,
to visu viņš saprot, sajūt,
piesauc kaut kādā ziņā - lai cik nemanāmi -,
izrunājot šo vienu vārdu.
Ozols - oak.
Anglosakšu, ģermāņu pirmvalodas vārds.
Radniecisks sennorvēģu vārdam eik.
Valoda nekad nav muļķības.
Valoda nes nozīmi.
Tā ir vēsture. Slāņi cits virs cita.
Un kas ir vārds bez nozīmes?
Tikai skaņa.
Reiz to man kāds cits teica.
Noteikti daudz kodolīgāk.
Bibliotēkā ir viens vai divi oriģinālie gotu teksti.
Jums vajadzētu apskatīties.
Es nevaru tā iet iekšā un lūgt oriģinālus.
Pasakiet, ka jūs sūta profesors Raits.
"Gotu valodas ābece", autors Džozefs Raits, filozofijas doktors
Man būtu vienalga.
Ne par to ir runa. Viņš droši vien ir dižākais filologs,
vismaz gotu valodas.
Viņš varētu pat justies glaimots.
Protams, ka jutās glaimots.
Neviens nav bibliotēkā ņēmis to grāmatu 1500 gadus.
Es to paņēmu pagājušajā nedēļā.
Kā patika? - Negribu Tolersam atklāt, par ko tā.
Viņš to nepabeigs lasīt. Nezina pat autoru.
Lūdzu. Apklusīsiet? Nav smieklīgi.
Paklau, Tolkīn, tu esi pēdējais āksts.
Tā ir tava iespēja, nesaproti?
Gotu valodas profesors mudina tevi mainīt studiju virzienu.
Par ko tu runā? - Viņš vilina tevi uz savu kursu.
Atvainojiet. - Viņam taisnība.
Es nevaru vienkārši iebrāzties filoloģijas fakultātē.
Kāpēc ne?
Vispirms - man nav stipendijas.
Tu gribi teikt, ka filoloģijas fakultāte
nepiešķir stipendijas?
Jā, kādam, kuram ģeniāli padodas valodas.
Nelga.
Profesor!
Atvainojiet, profesor Rait. - Jā.
Es prātoju par ozolu. Tā simbolismu.
Sargājošais koks, pārmaiņu vēstnesis.
Apburoši. Vai studējat arboristiku?
Nē. Klasiskās studijas. Bet es gribu...
Tāpēc es jūs apturēju, es gribu pāriet uz jūsu kursu.
Studēt filoloģiju. - Uz manu kursu?
Jā. Es esmu Tolkīns. Ronalds Tolkīns.
Es stāvēju pie jūsu loga un kliedzu visādas neķītrības
izkropļotā somu valodā.
Un jūs to uzskatāt par rekomendāciju?
Es zinu, ka tas ir neparasti, bet esmu aptvēris savu īsto kaislību,
pie kā es strādāju visu mūžu...
Vai drīkstu runāt atklāti, ser?
Nespējat iedomāties, cik ļoti būšu pateicīgs.
Man vajag stipendiju.
Man vajag stipendiju, lai studētu filoloģiju, pie jums.
Pārvarēšu katru šķērsli,
lai pierādītu, ka esmu cienīgs kandidāts.
Katru šķērsli? - Jā.
Nē.
Nē? - Nē.
Nē, jo, ja likšu jūs mierā, lai varat strādāt,
tad man nebūs iespējas no jums mācīties,
un tas izgāztu to,
ko ar šo, jāsaka godīgi, baiso priekšnesumu gribēju panākt.
Tolkīns. - Jā, ser.
Cēlies no vācu vārda. - Tā šķiet, ser.
Iespējams, no anglosakšu.
Tieši tā. - Tollkühn.
Pieņemu, ka jums nevajag,
lai es šo vārdu jums iztulkoju.
"Pārdrošs".
Profesor Rait... - Mans kurss ir pilns, Tolkīna kungs.
Pilns ar studentiem, kuri prot tulkot no senangļu valodas
vismaz tikpat ātri un prasmīgi kā jūs,
un viņi jau ir apguvuši zinības divus semestrus.
Arlabvakaru.
Helheimra.
Profesor.
Mani kopš bērnības apbūrusi valoda.
Esmu ar to apsēsts. Esmu izgudrojis pats savējās.
Veselas valodas. Paskatieties.
Tur ir... viss.
No breost-hord. Manas sirds.
Krūšu dārguma.
Un zīmējumi?
Es sacerēju stāstus. Leģendas.
Kam tad domāta valoda?
Tā nav domāta tikai lietu nosaukšanai.
Tā ir kultūras un tautas dzīvības avots.
Jā. Tieši tā. - Tieši tā.
Vai jūs varētu uzrakstīt 5000 vārdu
par sennorvēģu valodas elementu ietekmi poēmā "Gawain"?
Jā, protams. Kad man jums iesniegt?
Šovakar.
Vidus Zeme.
"Šie abi brāļi sapulcēja karavīrus
un saviem radiniekiem pavēstīja,
ka viņiem jāpaliek tur šajā bēdu laikā,
neatslābstot jācilā savi ieroči."
Jūs tā sekojat dzejas ritmam,
jūs tā to izjūtat.
Man jums jāsaka, Tolkīna kungs,
es nekad neesmu neko tādu redzējis.
Nekad.
"Birtvolds teica runu..."
"Birtvolds teica runu, vicināja savu vairogu..."
Karš! Karš! Anglija karo!
Vācija iebrukusi Beļģijā!
"Viņš pamācīja savus kareivjus bezbailīgāk par visiem:
Drosmei jābūt jo lielākai,
sirdij jo dedzīgākai,
noskaņojumam jo varenākam, kad mūsu spēki izsīkst.
Te guļ mūsu valdnieks, sacirsts gabalos,
krietns vīrs - dubļos."
Ģērbties ekstravaganti kara laikā ir slikts tonis... nepatriotiski
Tavam karalim un valstij tevi vajag Iestājies armijā, kamēr karš vēl iet
Pulcējieties ap karogu Vajadzīgi visi veselie vīri
Edīte Bratas jaunkundze
Folkstona, Anglija
Lūdzu, Kris.
Dāmas un kungi, Roberts Gilsons.
Gilson!
Vai neaicināsi mani uz deju?
Vai zaudēji derībās?
Uz mani jau tika raidīti trīs skaudīgi skatieni.
Droši vien tevi sajauca ar ķeizaru.
Kas tas ir? Karš vai deju pēcpusdiena?
Pirmšķirīgas ūsas, Gilson. - Nu paldies.
Tev jāiedzer, vecīt. - Vārds vietā.
Šķiet, mēs visi esam te, Tolkīn. - Jā.
Vai uzsaucam tostu?
Par visām nākamajām TKBB sanāksmēm. It visā Eiropā.
Prozit, kungi.
Kungi! Vai drīkstu? - Kādēļ gan ne.
Skaties uz priekšu, Tolkīn.
Tūlīt izlidos putniņš!
Helheimra!
Nupat uzrakstīju lugu, kur franču viesmīle
neprātīgi iemīlas angļu varonī.
Tev būs jānoskujas, ja gribēsi tēlot franču viesmīli.
Prozit. Nekad nav par daudz. - Vēl vienu?
Deru, ka Vaizmens aizies gulēt pirmais.
Piedalos derībās. Viskiju? - Viegla nauda.
Lai veicas, Ronald.
Es to paņemšu.
Es neļaušu kuģim aizbraukt.
Kā iet tavam brālim? - Labi.
Viņš jau ir Francijā.
Kā klājas tev? Kā ar mūziku?
Es pasniedzu klavierstundas. Pārsvarā mazām meitenēm.
Ne pārāk labi.
Un tu esi saderinājusies.
Viņš ir ļoti laipns.
Ļoti uzmanīgs. Tiešām labs cilvēks.
Es gribu kaut ko teikt... - Ronald.
Es pieļāvu lielāko kļūdu savā mūžā,
un nav bijis tādas dienas, tāda mirkļa,
kad es būtu pārtraucis par tevi domāt.
Tu esi visapbrīnojamākais cilvēks, kādu esmu sastapis.
Tev piemīt drosme, attapība, talants,
tu esi lepna -
tracinoši, bet brīnišķīgi;
un tu esi gudra, enerģiska
un pilnībā dzīva.
Tu esi pelnījusi visu iespējamo laimi.
Nē. Nē, tā nav.
Tu neesi pelnījusi laimi, ne jau to es...
Es gribēju teikt...
Tu esi pelnījusi daudz vairāk.
Tu esi pelnījusi maģiju.
Vai šis?
Tas ir "Askanijs".
Izklausās pēc tēla no taviem stāstiem.
Jā. "Žēlojiet Askanija karaļvalsts nabaga iedzīvotājus."
Kāpēc lai mēs viņus žēlotu?
Viņu baisās vēstures dēļ. Viņu kauna dēļ.
Viņu nožēlas dēļ.
Viņiem vajag pašiem sev piedot.
Viņi nespēj.
Lankašīras pulki, uz "Askaniju"!
Es nu labāk...
Bija jauki.
Uz redzi, mazā.
Edīt.
Es tevi mīlu. - Es tevi mīlu.
Es tevi tik ļoti mīlu. - Es zinu.
Es neko tur nespēju padarīt.
Es zinu. Es arī ne.
Man jāiet.
Paliec dzīvs. - Jā.
Un atgriezies pie manis.
Paliec dzīvs un atgriezies pie manis.
Ser, es viņus atradu. Celieties!
Es atradu Lankašīras 19. pulku. - Džefu.
Jums jāceļas, ser.
Sameklēsim jūsu draugu. Gandrīz esam klāt.
Šaujiet!
Kāpiet augšā pa trepēm!
Pielieciet durkļus!
Es nevaru. - Aiziet, ierindniek! Aiziet!
Džefrij!
Uz turieni! Ātrāk! - Aiziet, lankašīrieši!
Džefrij!
Kur ir Džefrijs Beičs Smits? Leitnants Džefrijs Beičs Smits?
Beičs Smits ir šeit, jau izkāpa no tranšejas.
Nē! - Jā. Atvainojiet.
Džefrij! - Ievainoto dēļ neapstājieties.
Džefrij!
Ser, ko jūs darāt? Pagaidiet! - Neseko man.
Kāpiet augšā, lankašīrieši!
Džef!
Džefrij!
Neapstājieties!
Džef!
Ronald!
Džef!
Ronald!
Džefrij!
Ronald!
Džef!
Ko?
Ronald!
Džef!
Ronald!
Džef!
Džefrij!
Gāze!
Uzlieciet maskas!
Gāze!
Sveiks.
Nemēģini apsēsties.
Tu nogulēji ļoti ilgu laiku.
Tev bija tranšeju drudzis, bet viss ir kārtībā.
Tu esi mājās.
Es mēģināju viņu atrast.
Ko?
Džefriju, es...
Es viņu dzirdēju...
Es varēju viņu dzirdēt.
Džefrijs ir... miris.
Nomira pirms daudzām nedēļām. - Ko?
Nē.
Robertam Gilsonam trāpīja.
Viņš arī ir miris.
Robijs un Džefrijs.
Man ļoti žēl.
Ron, man ļoti žēl.
Bet tev viss ir kārtībā. Tu esi mājās. Viss...
Viss būs labi. Es apsolu.
Es ik pēcpusdienu pavadu ar mātēm un atraitnēm.
Ko lai es viņām saku?
Jūsu dēli nomira karā, kurš izbeigs visus karus.
Ko jūs sakāt?
Vārdi neko nelīdz. Vismaz jauno laiku vārdi.
Es lasu liturģiju.
Šķiet, attālums sniedz mierinājumu. Senatnīgais.
Visu tavu slimības laiku
Bratas jaunkundze nepameta tavu gultu.
Ne reizi.
Pareizi darīji, ka dzinies pēc viņas.
Paldies.
Šī tevi sasniegusi pa tāliem apkārtceļiem.
Šķiet, viņš to rakstījis sava mūža pēdējās dienās.
Mans dārgais Džon Ronald,
mans galvenais mierinājums, ja nu es šonakt atstiepšu kājas:
vēl ir palicis viens dižens TKBB biedrs,
kurš izteiks vārdos mūsu sapņus un uzskatus.
Esmu drošs, ka viena biedra nāve nevar
izjaukt TKBB.
Nāve var padarīt mūs derdzīgus un bezpalīdzīgus kā indivīdus,
bet tā nevar pielikt punktu nemirstīgajam četriniekam.
Lai Dievs tevi svētī, mans dārgais Ronald,
un lai tu pasaki tos vārdus, kurus es centos pateikt,
kad manis jau sen vairs nebūs, lai tos pateiktu."
Oksforda, vairākus gadus vēlāk
Labvakar, profesor Tolkīn. - Labvakar, ser.
Ko tu te, laukā, dari?
Šodien ar bērniem cepām džema kēksu.
Maikls palūdza.
Viņš ar Džonu nolika paplāti pie tava kabineta.
Ceru, ka tu ieēdi.
Piedod, es...
Piedod.
Edīt, bija ļoti grūta diena. Nekas no manis rakstītā...
Agrāk tu rakstīji priekam. - Es zinu, tas...
Tā bija kaislība. - Es zinu, tas ir... bezjēdzīgi.
Tev vajadzētu izlemt, ko tu gribi ar to pasākt, Ronald,
vai mest to pie malas.
Tolkīna kungs?
Smitas kundze.
Brīnišķīgi jūs satikt. Paldies, ka atnācāt.
Roberts Gilsons bija Karaļa Edvarda koledžas direktora dēls.
Jā, tieši tā.
Šķiet, es atceros pamāti.
Un Kristofers Vaizmens?
Viņš izdzīvoja.
Lai gan man diemžēl jāsaka, ka viņš...
Dažiem no mums, kuri pārnācām, ir cita veida rētas.
Mana māsa zaudēja trīs dēlus. Es - divus.
Visus vienā nedēļā.
Man ļoti žēl.
Un te jūs sēdējāt.
Jā.
Mājīgi.
Paldies, ka atvedi mani šurp.
Es varu iedomāties, es jūs te redzu.
Visus jūs.
Es varu to iztēloties.
Tas noteikti bija brīnumaini laimīgs laiks.
Džefrijs sēdēja šeit.
Es prātoju: ja jūs atļautu,
varbūt es varētu nopublicēt viņa dzejoļu krājumu.
Viņa dzejoļu?
Manuprāt, viņš bija ļoti apdāvināts.
Es gribētu, lai cilvēki viņu pamana.
Es padomāju, ka es varētu uzrakstīt priekšvārdu.
Es nezinu, es...
Es sliecos atteikt, Tolkīna kungs.
Viņš bija ļoti labs dzejnieks. Tas ir svarīgi.
Es agrāk mīlēju dzeju.
Es dažreiz prātoju - ja Džefrijs būtu to...
Piedod, es nespēju saredzēt, kāds no tā būtu labums.
No tā būtu neaprakstāms labums.
Lūdzu, ticiet man.
Es nepazinu Džefriju tik labi, kā man būtu gribējies.
Vai viņš bija laimīgs?
Lūdzu, pastāsti man.
Vai viņš pazina mīlestību?
Kad es ierados Karaļa Edvarda koledžā, es biju bārenis.
Un pat sākumā, pat pirms mēs kļuvām par draugiem,
Džefrijs bija jauks.
Laipns.
Manuprāt, no visiem, kurus esmu saticis,
viņš bija cilvēks...
Viņš bija cilvēks, kurš iemiesoja to,
ko nozīmē mīlēt.
Un būt mīlētam. Patiešām tādēļ...
Tādēļ tas ir tik svarīgi.
Lūdzu, piedodiet, bet jūs jautājat, kāds no tā būtu labums,
ko spēj dzejnieki, rakstnieki
un mūsu māksla.
Man nenāk prātā nekas vajadzīgāks.
Īpaši šādos laikos. Īpaši tagad.
Būtu jauki, ja būtu priekšvārds.
Paldies.
Atceries, kā māte lika mums skūpstīt kokus?
Un klausīties, ko tie saka. - Kas tā bija par melno maģiju?
Nāciet, mežoņi. Nāciet.
Kurš grib runāt ar kokiem? - Pagaidiet mani.
Par ko tu domā? - Kā tevi sauc?
Mēs neesam baisi. Neuztraucies.
Bērni, man vajag jūsu palīdzību. Vai izdarīsiet kaut ko?
Vai tas ir mājasdarbs? - Nē, ja man labi sanāks.
Gribu, lai paklausāties vienu stāstu. - Kādu?
Vai tas ir labs stāsts? - Es tā ceru.
Vai tas ir garš? - Ārkārtīgi garš.
Vai tas ir sācies?
Jā, es domāju...
Es domāju, jā, te tas ir sācies.
Par ko tas ir?
Par ceļojumiem. Piedzīvojumiem.
Protams, maģiju.
Dārgumiem.
Un mīlestību.
Īstenībā tas ir par visu ko. Grūti pateikt. Šķiet...
Šķiet, tas zināmā mērā ir par piedzīvojumu meklējumiem.
Par ceļojumiem, kurus veicam, lai pierādītu sevi.
Par drosmi.
Biedriskumu.
Tas ir par biedriskumu.
Draudzību.
Par maziem cilvēciņiem, kā tu. - Es neesmu mazs!
Nē. Augumā maziem. Ne garā.
Tas stāsts ir arī par burvjiem.
Burvjiem? - Jā, burvjiem.
Un kalniem, un pūķiem, un ceļojumiem...
Kristofer, ja lauzīsi kaklu,
es tevi nevedīšu uz slimnīcu.
Kādā alā dziļi zemē
reiz dzīvoja
Hobits.
"Hobits" tika publicēts 1937. gadā un pavēra durvis Tolkīna karjerai,
viņš kļuva par vienu no cildinātākajiem fantāzijas žanra rakstniekiem pasaulē.
Roberts Kvilters Gilsons un Džefrijs Beičs Smits
nomira 1916. gadā Kaujā pie Sommas.
Džefrija māte izdeva viņa dzeju krājumā ar nosaukumu "Pavasara pļauja",
kam Tolkīns uzrakstīja ievadu.
Kristofers Vaizmens pēc kara sarakstīja ļoti maz skaņdarbu.
Viņš nodzīvoja līdz 1987. gadam.
Lai gan viņu draudzība vairs nebija tāda kā agrāk,
Džons Ronalds savu trešo bērnu nosauca par Kristoferu.
Džons Ronalds Rūels Tolkīns nomira 1973. gadā,
divus gadus pēc Edītes.
Viņi aiz sevis atstāja savus četrus bērnus.
Uz viņu kopīgā kapakmens ir rakstīti vārdi elfu valodā,
ņemti no Tolkīna mitoloģijas,
par mirstīgu vīru, kurš iemīlas
elfu princesē.
Tulkojusi Laura Hansone